ALICE IMEDEMAAL III osa
Kohtusaali ette, kuhu jooksis Alice, oli juba kogunenud rahvamurd.
Andke teed hertsoginnale! Andke teed hertsoginnale!
Sa mu armsake!
Sa ei kujuta ette, milline rõõm on sinuga tutvuda!
Ta pole üldse õel. Miks küülik teda küll nii kardab?
Ta on ilmselt võisaiakeste pärast hea. Võisaiad teevad heaks.
Oi, paistab, et ma avastasin uue seaduse.
Äädikas teeb tusaseks, sinep kurvaks, sibul kavalaks.
Küll on kahju, et seda mitte keegi ei tea.
Sööksid võisaia ja saaksid paremaks.
Mille üle sa mõtiskled, kallike? Sa ei ütle sõnagi. Sellest moraal.
Miskipärast ei tule... Pole midagi, pärast tuleb meelde.
Aga ehk polegi siin mingit moraali?
Kuidas pole? Igas asjas on moraal. Tuleb vaid osata see leida.
Mõnede flamingode hammustus on terav nagu sinep. Siit moraal: see on ühe lennu lind.
Minu meelest on sinep... mineraal.
Sul on õigus. Milline mõistus! Muidugi mineraal.
Ja pöörase plahvatusjõuga! Sellest tehakse miine.
Siit moraal: hea miin halva mängu juures - see on kõige tähtsam!
Ah, meelde tuli! Sinep, see on juurvili.
Kuidas ta küll armastab kõiges moraali leida.
Ma olen sinuga täiesti nõus. Siit moraal: igal juurviljal oma aeg.
Ehk, kui öelda lihtsamalt: ära kunagi mõtle,
et oled teistsugune, kui saaksid seda mitte olla.
Seega, olla teistsugune nendel juhtudel, kui teisiti ei saa mitte olla.
Saalis mitte käratseda! Saalis mitte käratseda!
Alice polnud kunagi varem kohtus olnud, kuigi oli lugenud sellest raamatutest.
Talle oli väga meeldiv, et pea kõik osutus talle tuttavaks.
"Need on ilmselt kaasistujad," mõtles Alice. "Aga see on kohtunik. Parukaga, siis kohtunik."
Hertsoginna nägi kuningannat ja hakkas värisema.
Aga hetke pärast otsustas ta üldse kaduda.
Teadustaja, esita süüdistus!
Ruutu daam puljongit keetis ja praadis kümme kotletti.
Kümme puljongit sisse vehkis ja poiss pani pihta kotletid.
Tehke oma otsus.
Ei-ei. Vara veel. On vaja, et kõik oleks reeglite järgi.
Küülik ehmus oma julguse peale: pole nali öelda "ei" kuningannale.
Esimene tunnistaja!
Palun vabandust, teie kõrgeausus! Mina olen väike inimene.
Ütle aga oma tunnistus, ära närvitse, või ma lasen su kohapeal hukata!
Ma ei jõudnud veel teed valada... - Asjale lähemale!
Ma olen väike inimene. Ma muudkui mõtlen möödunud päevadest.
Päevadest...
Loll nagu känd! Ehk oleks parem ta välja juurida, ah?
Noh, see on sõnamäng.
Tunnistaja Märtsijänes!
Ma ei rääkinud mitte midagi.
Ta eitab kõike, mis?
Ma mitte midagi ei mõelnud.
Noh, suruge ta maha!
Alice luges kunagi ajalehest: "Vastuhakukatsed suruti maha".
Nüüd ta nägi, kuidas seda tehakse.
Samal hetkel tundis Alice ennast imelikult: ta mõistis, et on jälle kasvama hakanud.
Alice otsustas istuda kohtusaalis seni, kuni jätkub talle ruumi.
Tunnistaja Alice!
Siin!
Oi, vabandage, palun!
Mida sa sellest asjast tead? - Mitte midagi.
Kuidas? Üldse mitte midagi? - Üldse mitte midagi.
Kuid see on väga tähtis.
Teie kõrgeausus tahab muidugi öelda "tähtsusetu".
Nojah! Just seda ma tahtsin öelda. Tähtsusetu, muidugi tähtsusetu!
Tähtis, tähtsusetu, tähtsusetu, tähtis.
Teie kõrgeaususe loal - siin on veel tõendeid.
Äsja leiti üks dokument. - Mis selles on?
Ma pole seda veel lugenud, kuid minu meelest on see kiri süüdistatavalt kellelegi.
Kellele on see adresseeritud?
Ei kellelegi. Ümbrikule pole midagi kirjutatud.
On see süüdistatava käekiri?
Ei! Ja see on kõige kahtlasem.
Tähendab, et ruutu poiss tegi käekirja järele.
Teie kõrgeaususe loal: mina seda kirja ei kirjutanud.
Seal pole minu allkirja.
Seda hullem! Tähendab, sa plaanisid midagi halba,
muidu oleksid kirjutanud alla, nagu kõik ausad inimesed.
Süü on tõestatud!
Ei midagi sellist! Te isegi ei lugenud, mis sinna kirjutatud on!
Noh, loe!
Muidugi on kuum tal veri - sul vaielda on asjatu.
Kuid raiuda, näed, õlgadeni - see polegi nii ohutu!
Raiuda õlgadeni? Kas ma olen kunagi raiunud õlgadeni?!
Mitte kunagi!
Ma raiusin pead õlgadelt, mitte õlgadeni.
See on kalambuur!
Las kaasistujad otsustavad, on ta süüdi või mitte.
Ei, kuulutatagu välja karistusmäär! Kas ta on süüdi või mitte, seda selgitame pärast.
Milline jama!
Vait olla! - Ei mõtlegi!
Raiuge tal pea maha! - Keda te hirmutate?
Te pole ju midagi muud kui pakk kaarte!
"Kui imelikku und ma nägin!" mõtles Alice ja jooksis koju, et tee joomisele mitte hilineda.
Kunagi kasvab ta suureks. Ja hoides endas
lihtsat ja armastavat lapsesüdant, jutustab Imedemaast ka teistele lastele
ning meenutab oma lapsepõlve ja õnnelikke suvepäevi.
Mis mänge läbi päeva, öö meil mängib kuninganna?
Ei hukkamises lulli löö, et päid pakule saaks panna!
Hukkamiseks alamad tal lausa ritta seatud.
Kuid mis teed, kui alamad kõik nagunii on peatud?!
Ja talle julgelt ütlen ma: "Ei karda ma teid üldse!"
Sest taipasin, et magan ma ja minu uni on vaid see!
Jutustas Pastella